(písnička) Sedět a hrát,
lehounce snít.
Na nic už čas
nebudeš mít.
Snad V tuhle chvíli
bude tvůj sál.
Protožes krásný písničky hrál.
A šanci svoji nedáš si vzít,
sedět a hrát, lehounce snít.
Nevidíš nic.
Světlo a dým.
Chci ti jen říct,
že rozumím,
proč jsou tvý písně
hned slzy, hned smích,
proč je V nich láska, smutek a hřích.
Ahoj, jmenuju se Tomáš Hrbský.
Včera mi bylo 11 let.
Mám sen se stát jednou velkým režisérem a režírovat filmy.
Ale nejenom tady V Čechách.
Tady bych klidně začal. Natočil dva tři filmy.
A pak bych chtěl dělat V Americe.
V Hollywoodu. Jako Miloš Forman.
Táta sice říká, že se to nejdřív musím naučit,
ale já se stejně rozhodl, že natočím film už teď.
Taky jsem dostal k narozeninám i vlastní střihovej program.
Na něm můžu střihat. Upravovat obraz, přidávat hudbu.
Dělat různý efekty.
A taky různě upravovat zvuk. (změněným hlubokým hlasem)
Člověk by měl točit o něčem, co zná a čemu rozumí.
Takže já budu točit svůj první film o sobě,
o svojí rodině a o Harisovi.
To je můj kamarád z bývalý Jugoslávie.
To je dnešní Chorvatsko.
Nebo spíš jeho mamka. Narodil se tam.
Ale pak se i s tátou, kterej je Čech, přestěhovali sem.
Haris Kubálek.
Čau.
Chodí se mnou do školy.
A i když je Jugoš, tak mluví dobře česky.
Já jsem u moře nikdy nebyl, protože rodiče nemají čas ani peníze.
Ale Haris slíbil, že tam spolu jednou pojedeme.
Tohle je můj táta.
Moje mamka.
Chce být těhotná, ale není.
Tohle je náš barák.
Bydlíme V krásným historickým městě.
Bydlíme V Českých Budějovicích.
Tohle je Stáňa. Holka, kterou miluj...
Podle mě se jí taky líbím.
Je to ještě mladá holka a stydí se pořádně projevit.
Mamka říkala, že to tak holky dělaj.
A že nejlepší způsob je dát jim najevo zájem
a pak najednou přestat.
I když vás třeba zpočátku nechtěj,
tak jim chybí ten zájem, na který si zvykly,
a chtěj ho zpátky.
A pak se o vás začnou trošku zajímat.
Stáňa miluje zmrzlinu.
A krásně zpívá.
Potom teda děda už umřel, ale mám ještě babičku Zdenu.
Často k nám chodí. Táta ji vždycky přiveze.
Ale měla by k nám normálně dojít.
Tomášku.
Čau, babi.
Tomášku.
Ty jsi zase netrénovala.
Vůbec nechodíš.
Pojď se mnou na labutě. To se projdu.
Furt jenom poslouchá Nedvědy. Nehejbe se.
A ani nechodí na procházky.
Je s ní ale větší pohoda než s mamkou. Ta je přísná.
Tomíku, teď mě netoč. Vypni to.
Vypni to!
Vypni to! Vypni to! (zrychlené)
Vypni to! (zpomalené)
Je s ní sranda. Říká, že mě a Nedvědy má na světě nejradši.
Já ji mám taky nejradši na světě.
Ale štve mě, jak furt jí věci, který jíst nemá.
Tak jí ty nezdravý věci radši beru, protože chci, aby byla zdravá.
Tomíku, vrat' mi to.
Vrať mi to. Haničko, ať mi to vrátí.
Taky mi vadí,
že prdí a nikdy se k tomu nepřizná.
(prdnutí)
Babí?
- Ty sis prdla. - Co to povídáš? Neprdla.
Každý film by měl začínat zápletkou.
Nebo něčím tragickým.
Tragickým bodem mého života je fotbal.
(dramatická hudba)
Tam chodíme s Harisem.
On je dobrej a jde mu to. Ale mě to vůbec nebaví.
I když seš teda rozhodně lepší než některý, který hrajou.
Fotbal nenávidím, ale musím ho hrát.
Táta říká, že mi to jde.
Já vím, že to říká jen proto, že chce, abych ho hrál.
Abych třeba nebral drogy. Nebo tak.
Tohle je pan trenér Šafařík.
Prosím tě, opři se do toho!
Nejvíc se s ním kamarádi taťkové.
Tak jim říkáme s Tomášem. To jsou tátové kluků z týmu.
Kamarádi se s trenérem. A jejich děti zas se synem trenéra.
No a ty pak nejvíc hrajou.
Podle mě jsou to debilové.
Co tam kouzlíš, mladej? Jdeme, jdeme!
Milane, čum. On si tam bude asi hrát.
To je zase Hrobský, co? Pojď! Jedu, jedu!
Klimátko, ty se zase nesprchuješ?
- Já jsem se ani nezpotil. - Dělej, nebo dostaneš beckhanda.
Padej do tý sprchy, nebo budeš smrdět!
- Já jsem se nezpotil! - Ty vole, Klimátko!
Ne, nechte mě bejt!
- Hele, jak mu umeju hubu. - On je obřezanej.
- Ukaž to. - Ty vole, obřízka.
Nechte mě bejt.
Tak takhle to je na fotbale.
Mě s Tomášem naštěstí nechávaj na pokoji.
Jenom nám říkají, že jsme teploušové.
Protože my se s nima vůbec nebavíme.
A nám je to jedno.
Máme takový tajemství, který chceme vyřešit.
Můj táta totiž chodí přes den někam pryč.
Lže, že nechodí, a nechce říct kam.
Můj táta totiž konečně dostal práci.
Prodává použitej nábytek a nemusí moc chodit do práce.
Protože může pracovat doma a prodávat nábytek přes internet.
Mamka je fyzioterapeutka.
Zkouší pomáhat lidem, kteří měli úraz.
Rozhejbat klouby.
Nebo zkouší naučit lidi, který ochrnou, znovu chodit.
Ale málokdy se to podaří.
Vím, že dělá dobrý věci, ale nechci tam chodit.
Je tam strašně nemocných a zraněných lidí.
A taky mamka, nebo hlavně, pomáhá postiženým lidem.
Mamka má pravdu.
Je dobrý to jednou vidět, aby byl člověk na sebe opatrnější.
A vážil si toho, co má.
Ale do tý budovy mě nepouštěj. Tak nevím.
Zjistil jsem, že táta někam jezdí. Právě díky kameře.
Tak dobrou chuť.
- Dobrou chuť. - Dobrou.
- Co na fotbale? - Dobrý.
(píšťalka) Tak jdeme hrát! Jedu, jedu!
Hrobský, Kubálek, padesát dřepů za kecání.
Kam jdeš, Hrobský?
Ty máš pocit, že tam ti to půjde líp?
Raz. Dva, ty vole.
Tři, čtyři.
Pět, ty vole.
Jdeš hrát V sobotu?
Přišel bych se mrknout. I s maminkou, viď?
Jo.
Nevím ještě, jestli budu hrát.
Třeba někdo z kluků nepřijde a budu hrát.
A proč tě pořád nestaví?
Protože tam nechodíš.
Promiň, ale fotbal není o tom, jestli tam rodiče chodí nebo ne.
A trénuješ pořádně?
Jo.
- A chválí tě trenér někdy? - Ne.
A co Haris?
Ten hraje docela často.
Docela často? Haris je tam ze všech nejlepší.
To je.
My tam V sobotu určitě přijdeme. Viď?
Jo.
Tak a teď to přijde.
- Tati? - Ano.
Tys byl dneska doma?
Kdy?
Když jsem byl ve škole.
Jasně že jsem byl doma. Proč?
- A co jsi dělal? - Co jsem dělal.
Na počítači jsem dělal. Proč?
I V deset?
I V deset.
Dělal jsem věci do práce. Proč?
Takže táta mi kecá.
Dozvím se konečně proč?
Nechtěl jsem se unáhlit.
Tak jsem tátu nahrával i další dny.
V pondělí byl doma. A opravdu dělal věci na počítači.
Ale V úterý zase někam šel.
Ve čtvrtek jsem chtěl mít jistotu, že třeba nebyl jinde V domě.
Tak jsem dal kameru do okna.
Táta opravdu s tím svým služebákem někam odjel.
Tati.
- Co je? - Dneska jsi byl taky doma?
Seděl jsem u počítače a dělal jsem věci do práce.
Proč tě to tak zajímá, Tomíku?
Kdybys věděla, mami.
Mám podezření, že táta mámu podvádí.
Že jezdí za nějakou jinou paní.
Já vím, že se to děje.
Je to tak ve filmech.
Ale já nechci, aby se to stávalo mým rodičům.
Ono to prej bejvá tak,
že si ty lidi nejdřív moc nerozumí, hádají se
a pak si ten jeden najde někoho, s kým si rozumí.
My s Harisem jsme se rozhodli tohle tajemství vyřešit.
A budeme to celý natáčet.
Babi, nezdá se ti u nás poslední dobou něco divnýho?
Jo.
Kradeš mi sladkosti.
A nechceš jít se mnou na labutě.
Počkej, babi. To je důležitý.
Pořád chceš, abych se hejbala.
Pojď se mnou na labutě, jako jsme chodili dřív.
- TO je taky pohyb_ - Jov.
Ale já se fakt potřebuju zeptat.
Nezdá se ti u nás poslední dobou něco divnýho?
Jako s mamkou a s taťkou.
A co? Hádají se?
Ne, nehádaj.
Tak to já nevím, jestli se nehádaj.
Třeba spolu ne to...
nespí
Jak jako nespí?
Ne, jako vedle sebe. Ale že spolu ne to...
Víš jako.
Já vím, jak jako nespí. Ale co jako jestli spolu nespí?
'SPÍ spolu? - Spí.
SPÍ jako spí?
- Jo. - Jak to víš?
No vím.
Fakt
(rocková hudba)
Nevím.
Bylo to divný.
Snad to přestanou dělat, až se jim narodí to dítě.
Oni chtějí dítě?
No když to asi dělaj.
Tak když to spolu dělaj.
Asi táta nemá jinou.
Třeba jezdí prostě někam jinam.
V tom nemusí hned bejt jiná ženská.
Hm. To doufám.
Musím to zjistit.
(hudba)
(hudba vypne)
Ještě jednou.
(hudba)
(zpěv) Stín katedrál
půl nebe s bůhví čím, jé, jé.
Svůj ideál, sen, co si dávám zdát.
Z úsměvů šál, dům nebo básní rým, jé, jé, jé.
Co ti dál mám, řekni, dárkem dát?
Přej si, co chceš, zlatý důl nebo věž,
sladkou sůl, smutný ráj, suchý déšť.
Ber, tady máš, mořskou pláň nebo pláž,
hudbu sfér, jenom ber se mnou též, jé, jé.
Můj ideál, víš, to, co já mám rád, jé, jé.
Stín katedrál, sen, co si k ránu dávám zdát.
Mně to přijde takový divný.
Nejdřív projevuješ zájem,
pak děláš, že ne.
To je takový hraní.
Je to hraní, ale mamka říkala, že je to taková hra gest.
Že to tak holky dělaj.
Tak ať to tak holky dělaj. Myjsme kluci a děláme to po svým.
Takhle si budete furt hrát a nikdy tohle dělat nebudete.
Jako vaši.
Počkej.
Ty vole! Ty ses na to díval!
Když to necháš zapnutý.
- Ty seš ichtyl. - Já nevěděl, že to jde i takhle.
Já si to jenom srovnám.
(Haris) Je to taková anketa. Chceme se ptát všech.
- Ptáme se všech. - Aha.
Takže první otázka.
Jakej je tvůj nejoblíbenější předmět?
Uf... Čeština.
Koho máš ve třídě nejmíň ráda?
Alici s Janou.
Nejlepší kamarád nebo kamarádka?
Lucka.
Jakej kluk se ti ve třídě nejvíc líbí?
- Ne. - Co?
Já to nechci říkat.
- Proč ne? - Ne.
Proč ne?
Ahoj.
Takže.
Vyplo se to, ti říkám. Nevím proč.
- Kecáš. - Ne, fakt.
Ani potom to nechtěla říct. Se styděla.
- Tak ses měl zeptat i po vypnutí. - Já se ptal. -A?
Nic neřekla. Nevím.
Co vy, princezny, tady, ty vole?
Zamknete to a pak to dáte na vrátnici.
Jo, jasný.
Jsme po tréninku. Tomáš se sprchuje a nechce mě nechat projít na záchod.
Vždycky, když tam jdu, tak na mě ze sprchy natáhne vodu.
Tady je to tak debilní, že se jinak na záchod nedostanu.
No pojď si. Pojď.
Já se počůrám.
Pojď si, ty srabíku.
Já si teď vezmu jeho věci. A uvidíme, jestli mě zleje.
Cha!
(odkašlání)
Ty vole! To je moje oblečení.
Ty seš ichtyl. A V čem mám jít jako domů?
(Chrápání)
Á, náš Spielberg.
Spielberg ne, mami. Forman, mami.
- Forman. - Netoč mě, Formane.
Nejsem upravená.
Ale stejně jsi nejhezčí.
Já tě do svýho filmu beru.
To seš hodnej.
- A mami. - No?
Tátovi se líbíš?
No já myslím, že jo.
Teda doufám, že jo.
- Cos to koupil? - Nevím.
- Něco na cévy nebo co. - A pro koho?
Pro babičku, samozřejmě.
Dříve jsem jí chodil pro krabičku s 250.
Ted' už tam má 500.
Určitě se jí to nějak horší.
To říkám hm.
Pojď.
Co mám dělat s tou Stáňou?
Asi nic. Asi se jí nikdo nelíbí.
Každýmu se někdo líbí.
Hraje tu holčičí hru. Jsem ti to říkal.
Já ji někam vezmu.
- Hm. - Co hm?
Nejdřív mi říkáš, aťji někam pozvu.
Že gesta jsou pro holky. A teď.
Ježišmarjá.
Asi jsem to předtím říkal blbě.
Asi není tak lehký sehnat holku.
A třeba na to máme fakt ještě čas.
Hele...
Děda říkal, že kdo se bojí...
- Nesmí do lesa. - Ne.
Kdo se bojí...
Sere V koutě.
A hop.
Trénink na cestu k moři.
- Hrvatska domovina. - Jo!
Dělej, nastup.
(klakson)
- Čau, Harisi. - Dobrý den.
- Čau. - Čau.
Tak tohle je FK Jiskra České Budějovice.
Tohle je Mašák a Krejča.
Úhlavní šikanéři a úhlavní kamarádi mladýho Šafaříka.
Hele, a nechceš taky něco natočit?
Vždyť já taky točím.
Ale jako o sobě nebo o vás doma.
Táta nemá rád, když k nám někdo chodí.
Nemusíme tam jít.
Kamera snad může, ne?
Ne, tam stejně nic není.
- Nechte mě! - Brečíš jak holka.
Ne, nechte mě!
- Otevři pusinku. - Ne!
Nechte ho, vy kedlubny.
C0 je to tam?!
Necháte toho? Ty vole. Hrobský, Kubálek, nechte toho!
To je výhled.
- Tak co? - Tak nic.
Mně to nevadí. Já stejně nechtěl hrát.
Já jo.
Já vím.
Tak jdeme na to?
Jdeme na to.
Pšt.
No a jak ti je jako blbě?
Jako od žaludku.
Jako jak?
Chce se mi blinkat jako.
No tak...
Tak dobře. Tak zůstaneš dneska doma.
Přinesu ti nějakej prášek.
Zjistil jsem, že táta chodí každý úterý a čtvrtek někam pryč.
Lže, že ne, a nechce říct kam.
Dneska je úterý. Tak jsem se rozhodl, že tu zůstanu a...
Vezmi si jeden. To ti udělá dobře.
A zapij to.
No.
Zkus usnout.
Dneska je úterý. Tak jsem se rozhodl, že tu zůstanu.
A budu koukat, jak se zachová, Když nemůže kvůli mně jen tak odejít.
Najednou bylo V bytě hrozný ticho.
Bál jsem se, jestli mi taťka opravdu někam nezdrhnul.
Tak jsem šel z pokojíku na průzkum. Tohle je náš byt.
Takže táta byl V pracovně.
- (otec) Co je? - Nic.
Proč tu stojíš?
- Jdu na záchod. - Tak proč nejdeš?
(spláchnutí)
Tak co? Tys nekadil?
- Nějak to nejde. - Aha.
- A břicho tě pořád bolí? - Pořád.
Tak si jdi lehnout, Tomíku. Ted' si dojdu já.
Já si řekl: Teď, nebo nikdy.
(spláchnutí)
(šeptem) Ahoj, miláčku. Nedorazím. Nemůžu. Tomáš zůstal doma.
Není mu dobře. Nechci, aby se zbytečně ptal.
Kdyby ještě usnul, tak přijedu. Pa, pusu. Čau.
Takže je to jasný.
Můj táta má jinou paní.
Můj táta lže.
Je to jen otázka času, kdy se naši rozvedou.
A přitom mamka nic netuší.
A tátovi se líbíš?
No já myslím, že jo.
A ani babička nic netuší.
Tak to já nevím, no, jestli se nehádaj...
Už je to jen a jen na mně.
Rozhodl jsem se, že budu prostě tvrdej a půjdu po tom.
Půjdu po všem, co chci.
- Tak dobrou chuť. -Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
Tak dobrou.
Letos už pojedeme k moři?
Tomášku, už jsme ti říkali, že letos nemůžeme.
Proč ne?
Taťka má moc práce.
Tak pojedeme bez něj, ne?
Hele, letos jsme ti našetřili na foťák.
Příští rok zkusíme dovolenou.
Jak to půjde, tak k moři určitě pojedeme.
To jsme ti slíbili. Ale letos prostě nemůžeme.
- A jez. - Jez.
A kdy budeme mít to dítě?
Jaký dítě?
No sourozence.
Já bych bral sourozence. Tak kdy?
Tomíku, my žádný jiný dítě nechceme.
My máme tebe a to nám úplně stačí.
No.
Já už nebudu.
Když jim to neklape, tak je lepší, aby se rozvedli, ne?
Furt lepší než žít V debilní rodině.
Jenže u nás to jako debilní rodina vůbec nevypadá.
Hele, a kdy mi natočíš, jaký je to u vás?
Nebudu točit u nás.
Já tam musím mít něco z tebe, když točím film o sobě.
Tak já dám do filmu, jak kadíš.
Jak jako jak kadím?
Jak kadíš.
Au.
- Ty vole, kamera! - Tě natočím, jak čůráš.
Hele, víš, co jsem udělal?
No jo.
Natočil jsi mě, jak kadím.
Jo, to taky. Ale víš co ještě?
Pozval jsem Stáňu na rande.
Hm.
Co je?
Nevím, jestli je to dobrej nápad.
Počkej, jak nevíš? Proč?
- Nevím. - Ty jo. Nevím, nevím, nevím.
Samý nevím.
Ty nechceš nic točit u vás.
Nevíš, jestli je dobrej nápad, že bych pozval Stáňu na rande.
Samý nevím.
Seš fakt kopačka jugošská.
Počkej, ty seš do ní zamilovanej.
- Nejsem. - Pojď sem. Pojď sem.
Ty seš do ní zamilovanej sám.
Nejsem do Stáni zamilovanej.
Přísahej na kameru.
Přísahám na kameru, že nejsem do Stáni zamilovanej.
No, dobře.
Tak mě u toho rande natočíš.
Láska, sex, něžnosti.
To ve filmu bejt musí.
Můžu poprosit o jedno Tubino?
A o dva kopečky...
- Vanilkové? - Jo, vanilkové.
- Děkuju. - Dobrou chuť.
Padesát.
Dobrý den. Dva lístky, prosím.
- Tak si pojď někam sednout, ne? - Jo.
- Někam na lavičku? - Jo.
- Tak třeba tam, ne? - Dobře.
Tak pojď.
- Tady? - No.
No ale mě za půl hoďky vyzvedne taťka.
Tak pojď aspoň na půl hoďky.
Tak dobře.
(zrychlený zvuk - drmolení)
Tomáši...
Já s tebou ale nechci chodit.
Já prostě nechci.
Aha.
Já jsem myslel,
že jak se ve škole bavíme...
Jako to...
Jo, to sice jo.
Ale...
Mně se líbí...
někdo jinej.
- Kdo? - Někdo jinej.
Kdo?
Někdo jinej.
Tak řekni mi kdo.
Mně se líbí...
Haris.
Ale proč jako Haris?
Počkat.
Proč jsi mu to neřekla V tý třídě do našeho dokumentu,
když se tě ptal?
No ale já jsem mu to řekla.
Cože?
Já mu to řekla.
TV Šmejde.
(máma) Haň? To seš ty?
Jo, to jsem já.
Táta tu není.
Do?
Co jdeš tak pozdě?
Promiň. Myjsme byli ještě s Tomášem venku.
- Tak pozdě? - No.
A co ve škole?
Dobrý.
Hañ, zhasni.
Jo, promiň. Já se jenom převleču.
(mužský agresivní řev, ženský křik)
Haň, 'mi tam.
Já jsem ti říkal, že tam nemáš lézt! Cos tam dělala?!
Jdi tam.
Neser, ty krávo!
'Nech ii! (křik) - Běž spát!
- Pojď sem. - Tati, pust' ji.
Vypadni! Pojď sem! POÍCI' sem! Pojď sem!
(Tomáš) A takhle je to často?
(Haris) No, skoro pořád.
A tebe taky mlátí?
Ne.
Skoro vůbec.
Jenom občas mě chytne, když bráním mamku.
Až jednou vyrostu, tak mu to vrátím.
Nebo o tom natočíš opravdovej film.
O tom, co jsi zažil, to každý dělá.
Jako každé; režisér.
Jo.
To bych mohl.
A hele...
S tou Stáňou...
Já jsem nevěděl, jestli ti to mám říct.
- Protože to... - Ne, V pohodě.
Přece nás dva nerozdělí holka.
To je fakt.
Takže, Stáňo, tohle je tvůj konec V našem filmu.
Promiň.
Ale měl jsi mi to říct.
Tomíku, pojď sem.
Hodně štěstí, zdraví.
Hodně štěstí, milá Zdeničko.
Hodně štěstí, zdraví.
Babi, všechno nejlepší.
Tomíku, dneska mi to neber.
Ne, dneska ne. Neboj.
Já jsem strašně rád, že jste ho nesnědla,
protože já si to vezmu. Můžu?
Já si to dám na políčku.
Mami.
- Tak pojď. -Ale Hani. - Babi, pojďte.
Tak kdo? Kdo jde s babičkou?
- Já nemůžu. Já točím. - Jenom nekecej, Tomíku.
- Pojď, já to natočím za tebe. - Ne, já...
No jdi. Nekoukej, tancuj.
(písnička) Tak všechno nejlepší, zdraví a tak,
ať všechno ti jde tak, jak chceš.
Sám nejlíp víš, co se má ti přát,
a nám stačí, že žiješ, že seš.
Hele, neděkuj, kytka není zas až tak moc,
to, co uvnitř mám, neumím říct,
jak kostky je život, jak den a noc,
věčně střídá se mít-nemít nic.
Tak všechno nejlepší, zdraví a tak,
ať všechno ti jde tak, jak chceš.
Sám nejlíp víš, co se má ti přát,
a nám stačí, že žiješ, že seš.
(facky, hádka) Hari, jdi tam.
Říkám ti, kde jsou ty prachy!
Kde jsou ty prachy?!
Kde je máš?!
Kde máš ty prachy?!
Haň, 'mi tam.
To jsou moje peníze.
Zalez tam!
Ty svině jedna! Krávo jedna, krávo! (facky)
Pojď sem!
Zalez tam!
- Prosíml - Zapadni tam!
Krávo jedna zasraná.
(pláč)
(máma) Haň, Ham!
- Hari. - Mami.
Hari, on mě tady zamknul a utekl.
Ne, Hañ, ne!
Tati, dej mi ty klíče! Otevři jí!
Co to natáčíš? Pojď sem. Dej sem tu kameru!
Pojď sem!
TV hajzle!
- Cos to udělal?! - Já nic neměl.
(facka) Dej sem tu kameru!
Kde máš tu kameru?!
Hal-zle jeden!
Co to máš?
Kameru. Půjčenou od Tomáše.
Hari, tak ji schovej. Když ti to najde, tak...
Nenajde. Neboj.
Mrzí mě, že mlátil i tebe.
Hlavně mlátí tebe, mami.
To už dál nejde.
Je to čím dál tím víc.
(plačtivě) Co mám jako dělat?
Tady?
To je těžký.
Něco dělat musíme.
Jela bych domů.
Do Chorvatska.
Mám to natočený.
Celý.
Ty vole.
Dneska jsme poprvé s Harisem za školou.
Normálně bych to nikdy neudělal.
Ale rozhodli jsme se, že zjistíme, kam táta jezdí.
Není cesty zpět.
- To je pro vás? - Ano. Na jméno Koudelka.
Peníze máte, pánové?
Krást se nemá, ale situace si to žádá.
Tohle je tajná kasička rodičů.
Máme.
Tak prosím.
Kam to bude?
Ještě chvilku, prosím.
Ještě na někoho čekáme.
Oukej.
Tamhle za tím autem, prosím vás.
Počkat. To myslíte vážně?
No jo.
No tak super.
Byla to zvláštní cesta.
Když jsem byl malej, vždycky mě štvalo, když jsem něco chtěl a neměl.
Vlastně jsem nikdy nezažil, že bych chtěl něco,
co bude pro mě nepříjemný.
Ale prostě jsem chtěl vědět pravdu.
Co to tam jede za pána?
- Můj táta. - Jo? A kam jedeme?
To právě že nevím.
Aha.
Ne, prosím, tak blízko nejezděte. Aby si nás nevšiml.
Jasně, jasně.
Musel jsem si to zrekapitulovat.
Můj táta někam jezdí a lže, že nejezdí.
Seděl jsem u počítače a dělal jsem věci do práce.
A mamka ani babička nic netuší.
Zdálo se to jasný.
Počkat.
Kam to jede?
Děkuju.
Nechte to bejt, pánové.
- Děkuji. - Běžte.
On jezdí za tvojí mámou?
Proč tajně?
Tady to je.
Tomášku.
Co se stalo?
A co to máš za modřinu, Harísku?
Já jsem se bouchnul.
Jak bouchnul?
Při fotbale.
Ježišmarjá.
Vy jste trdla, kluci.
Takhle pozdě a takhle daleko jezdit.
Ví to mamka?
Neví.
A tvoje, Harísku?
Moje taky ne, no.
Teda.
Co je? Ty kulháš.
Nějak jsem si ukopla nehet.
Ukaž.
Jé.
Proč si na to něco nedáš?
To je dobrý. Vždyť už to zaschlo.
Já ti pro něco dojdu.
Děkuju ti.
- Není za co. - Šikulka.
A co jinak, kluci? Co škola?
- Dobrý. - Dobrý.
A co holky?
- Harísku, ty máš nějakou? - Ne.
Vždyť taky máte čas. A ty, Tomíku?
Já jsem jednu chtěl, ale ta chtěla Harise.
Tak jsme se na ni pak vykašlali oba.
Fakt?
To je hezký.
To holky nedělaj. Kluci jo.
Já bych holku nechtěla. Ty jsou protivný.
Já jsem ráda, že mám tebe.
Babí...
Myjsme za tebou přijeli, protože točíme takovej film o naší rodině.
No, to vidím.
A my se tě musíme na něco zeptat.
A jez taky.
No tak se ptej.
Babi, já jsem měl takový podezření, že táta má nějakou jinou paní.
- No a má? - Nemá.
Ale já jsem na to přišel tak,
že každý úterý a čtvrtek jezdí někam pryč.
Vždycky, když jsem já ve škole.
Já jsem zjišťoval, kam jezdí.
Zjistil jsem to.
A on jezdí za mamkou do práce.
Ale když se ho na to zeptám, tak lže, že je doma.
Ajá nevím...
Ty nevíš, proč mi táta nechce říct, že jezdí za mamkou do práce?
Tomášku...
Já nevím, co ti mám říct.
Víš co...
Ty seš takovej můj kluk Šikovnej.
Pátrej dál.
Nevzdávej to.
Ty to zjistíš.
Já to odnesu.
Takže jako ví, nebo neví?
Nevím.
Tam na návsi. Jede to každejch 20 minut.
- Až k vám. Jo? - Jo.
- Ahoj. - Ahoj, Tomášku.
A opatrně, jo? S nikým se nebavte.
Jo. Ahoj.
Ahoj, Harísku.
Na shledanou.
Dneska při večeři se taťky a mamky normálně zeptám.
Jako oni mi lžou. Táta mě nutí do fotbalu.
K moři zase nejedeme, tak já už nevím.
Mamka chce jet do Chorvatska.
Fakt?
Takže ty pojedeš k moři, jo?
To bych možná mohl jet s váma.
Co?
Co je?
Hele, půjčíš mi na dnešek kameru?
- Chtěl bych to mít z obou. - Jasně.
- Tak dobrou chuť. - Dobrou chuť.
Dobrou.
Co na fotbale?
Lepší?
- Trošku. - Jo?
Staví tě?
Furt stejně.
Tomíku, jez.
Já jsem vám chtěl říct dvě věci. A chci, abyste mě brali vážně.
Já vím, že je mi teprve jedenáct.
Ale už taky nejsem úplně malej.
Tati.
Ta první věc je, že...
Já už nechci hrát fotbal.
Přestanu tam chodit.
Nejde mi to a ani mě to nebaví.
Chci bejt režisér a točit filmy.
- Tomíčku... - Uděl mi, jaký chceš zákazy.
Ale já už prostě hrát nebudu.
Nebudu.
A ta druhá věc...
'ÝXQN
A ta druhá věc je...
(mobil)
Ano?
Cože?
A kdy?
Co se stalo?
(písnička) S podvečerem tady u nás začnou ptáci zpívat
a nad krajinou nebe vzlítne kamsi, kde je řád,
a do řeky se světla z oken budou chvilku dívat
a pak si unavený lásky půjdou lehnout, budou spát.
V tu dobu zavírám už oči, abych tě měl, něžná lásko.
V soukromí tak tiše jako voda tečky hvězd.
Nádhernou a bílou jak svý ruce ke mně vzpínáš.
Jak často nechávám se tebou do ztracena něhy vést.
Zvony zvoní jen chvíli, ruce budou se třást a pak zmlknou, má lásko.
To kohout je umlčí k ránu, když mě opouštíš.
Zvony zvoní jen chvíli, jen než přijde den, proto krásně a blízko.
A pak ztichnou, abych slyšel, jak mi tajný přání mý odpouštíš.
Jak se cejtíš?
Nevím. Jak jako?
Tak poslední zápas.
Spíš mě štve, že tebe tady nechám samotnýho s těma debilama.
Hm.
Fakt nic?
Tak jako...
Ne úplně nic.
Nějakej čas jsem tu strávil.
Dnes je 27. 6.
Hrajeme doma poslední zápas před prázdninama.
Já jsem před staďákem
a poprvé se tu na něco těším.
Tohle je můj úplně poslední fotbalovej zápas V životě.
Takový výstižný.
Asi to tak mělo bejt.
- Tys měl hrát. - Ty jsi měl hrát.
Střídáme. Kubálek, jedu, jedu, půjdeš do zálohy.
Dělej, ty vole. Honzo, dolů.
Tak jako první si pro vysvědčení přijde David Strangmüller.
Gratuluju. Krásný vysvědčení. Děkuju.
Stáňa lndráková.
Miroslav Mráz.
A naši filmaři.
Haris Kubálek.
Pěkný vysvědčení.
A Tomáš Hrobský.
Krásný vysvědčení.
Přeju vám krásný prázdniny. Moc se na vás těším V září.
Tak pojedeme?
Jedem.
Pojď. Tam.
Tak co?
Tak jdeme. Musíme.
Tati.
- Tati. Tati... - Co...
Já vím, že sem jezdíš.
Vím, že sem jezdíš každý úterý a čtvrtek a že mi lžeš.
Já vůbec nechápu proč, když sem jezdíš za mamkou.
To není přece nic, co bych neměl vědět.
Ted' mi fakt řekni, proč mi oba lžete.
Tomíku.
(rozhovoru není rozumět)
Tomíku...
Dobře, pojď s náma.
- Ale tu kameru vypněte. - Ne, mami.
- Kamera půjde s námi a Haris taky. - Ne.
Mami, dlouho po tom pátrám a nebejt kamery,
tak nezjistím, že mi oba lžete. Kamera půjde s námi.
A Haris taky.
Tak pojďte.
Pojď.
Dobrý den.
Počkejte tady.
Tak pojďte.
Tomíku, tohle...
je Ondra.
Tvůj nevlastní bráška.
Narodil se nám pět let předtím, než...
Než jsme si tě adoptovali.
Byl jsi ještě miminko.
Ondra žije tady V ústavu.
A my jsme s ním s taťkou, jak to jde.
Chtěli jsme ti to už letos nebo příští rok říct.
Ale přišel jsi na to sám.
Tak...
To už je vlastně skoro konec.
Není to úplně to, o čem jsem chtěl točit.
Chtěl jsem natočit zajímavý věci.
A natočil jsem...
No...
A navíc...
Ted' mám kameru zase jenom jednu.
- Jdeš dovnitř? - Jo.
Děkuju.
C0 je?!
Dobrý den. Já jsem Harisův kamarád.
- Je tady? - No není.
- A kde je? - Tak to nevím.
Ty to nevíš?
Nevím, proto ho asi hledám.
Svině jedna. Počkej.
Ale teď už to vím.
Můj kamarád Haris totiž...
jel k moři.
Ahoj, Tome.
Chtěl jsem ti to říct, ale nebyla na to poslední dobou vůbec vhodná chvíle.
Rozhodli jsme se s mamkou a Pavlíkem,
že se vrátíme k dědovi a k babičce do Chorvatska.
Táta to ještě neví. A budou s tím určitě nějaký problémy.
Protože to nahlásí jako únos.
Ale mám skoro hodinu videa, jak mamku mlátí. Takže má smůlu.
Ještě se uvidíme.
Jestli chceš, můžete sem s vašima V létě klidně přijet.
To bys měl vědět.
A taky to, že jsem tě taky natočil, jak kadíš.
Zatím se měj, kámo. Neboj, česky nezapomenu.
Uč se chorvatsky a uč se plavat.
A snad to bude doma dobrý.
Někdy by lidi s váma strašně rádi jeli k moři.
Ale i když vás mají sebevíc rádi, tak se stane,
že z různých důvodů prostě s váma jet opravdu nemůžou.
A mně je to jedno.
Já k moři pojedu. Ať už s někým, nebo sám.
Protože jsem si šel za svým a povedlo se mi to.
Zjistil jsem, že rodiče se nepodvádějí a mají se rádi.
A že mají rádi i mě. I když nejsou úplně moji rodiče.
A že i rodiče mají z některých věcí strach.
A něco prostě nedokážou.
A já jsem to všechno vyzjistil a pochopil.
A nějak jsem pochopil i to, že mám najednou prostě bráchu.
A přestal jsem hrát fotbal, protože jsem ho prostě hrát nechtěl.
Hlavně...
Natočil jsem film.
A teď už dokážu cokoliv.